"Børn! Giv agt på dette kort. Denne sorte plet må væk."
"Spring ikke denne byrde over."
"Dog bedre grænser er disse røde."
"Senere, hvad der end må ske-
- lov, at I tager dertil og henter børnene i Alsace."
"De rækker armene ud mod os."
"Gid, i vort kære Frankrig-
- håbets grønne spire må forgrene sig-
- og I dig, kære barn, blomstre."
"Voks, voks! Frankrig venter."
"For at alle spor kan forsvinde af Tyskland og af hunnerne-
- må vi udrydde denne race."
"Ikke en må blive tilbage."
"Hør ikke børnenes gråd. Dræb alle, også kvinder-
- thi ellers vil de rejse sig igen, hvilket de ikke kan som døde."
"Vi har en eneste fjende-
- der graver Tysklands grav."
"Hans hjerte er fuldt af had, galde og misundelse."
"Vi har en eneste fjende."
"Slynglen lø fter sin morderiske hånd."
"Hans navn du kender. Det er England."
Nu sker det!
Der er blevet erklæret krig.
Nå, lillebror?
Vil du male statuer, mens der er krig?
Jeg skrev også dig på listen.
Om to dage-
- tager vi alle af sted til grunduddannelse i Glasgow.
Endelig sker der noget-
- i vore liv.
Nå, kommer du?
To minutter, Herr Sprink.
Jeg har fået ordre til at oplæse-
- denne meddelelse fra vor elskede Kejser:
"Det er en svær tid for vort Ty skland."
"Vort land er besat-
- og vi må gribe til sværdet."
"Jeg håber-
- at vi med Guds hjælp må bruge det så vel-
- at vi kan lægge det tilbage med ære."
To minutter, løjtnant.
Vi angriber!
Ty skernes skyttegrave er 100 meter væk.
Vi har bombet deres maskingeværer-
- så vi burde klare det.
Vi tager deres frontlinie-
- og bagefter landområdet bagved.
I aften afløser 134. deling os-
- og vi kan hvile ud bag vore linier.
Skotterne støtter os på venstre side.
I kan genkende deres sorte kasketter.
I skal ikke tænke på dem-
- men gøre, som jeg siger.
Jeg har det som jer.
Jeg vil også gerne hjem.
Gør jeres pligt-
- så kan vi alle komme hjem til jul.
Ja...
Ske, hvad som vil ske.
På med bajonetterne!
Lad geværerne!
Fremad!
Bliv ikke her, lillebror.
En af os må overleve.
Nej, William.
Hold ud, William...
Jeg forlod ham.
Som en kujon. Jeg forlod ham.
Jeg lod ham dø-
- helt alene.
Du havde intet valg.
Lad os bede for ham-
- og for alle de andre, der faldt.
Forstærkningerne er kommet.
Vi tager af sted, Dale.
- Bliv her hos de sårede. - Javel, løjtnant.
Vi ses igen i vores kvarter.
Fader, jeg kan se dig i skyttegraven.
Det er mig.
Det er Andrew Duncan.
Jeg er ikke langt væk, Fader.
Fader...
Jeg er otte, otte fod...
De andre er alt for langt væk, men jeg...
Fader, kom og hjælp mig.
Ja, sådan...
Gå bare lige frem, så er du oven over mig.
Jeg vidste, jeg kunne regne med dig, Fader.
Hvad laver du, Fader? Det er selvmord!
Løb ikke din vej. Fanden tage dig!
Kom tilbage! Kom her tilbage!
- Indstil skydningen. - Vi skal blive i skyttegraven.
- Det var en sygebærer. - Hvad?
Du skød en sygebærer.
Hvordan ved du det?
Hvorfor skød du?
En skotsk marodør, overløjtnant.
- Jeg tror, jeg fik ham. - Godt.
Vær på vagt. Ved den mindste bevægelse...
...så lad alarmen lyde. - Javel, overløjtnant.
Sprink!
Kom med mig.
Javel, overløjtnant.
Hør godt efter!
Alle fjendens våben skal samles i "Friedric hsstrasse"-skytte graven.
- Gå over og hjælp dem. - Javel.
Det her må bygges om.
Bare rolig, ingen så mig.
Blev du såret?
Du godeste! Hvad skete der?
I var der knap nok i et kvarter.
- Forstærkningen kom ikke... - Maskingeværsskytter...
...i skyttegraven.
Jeg mistede en tredjedel af mine mænd på fem minutter.
Da du se skotterne trække sig tilbage-
- opgav du landområdet.
Har du hørt noget?
Jeg prøvede hos Røde Kors, men uden resultat.
Intet nyt fra den fjendebesatte zone.
Tyskerne lader til at behandle de civile korrekt.
Din kone er sikkert hos sine forældre-
- sammen med barnet.
Under bombardementet eksploderede en defekt kanon.
Befalingsmanden og fem mand døde på stedet.
Jeg foreslog, at du erstatter ham.
Artilleriet, et fint korps. Du bliver hurtigt forfremmet.
Nej.
Behold din karriere som kanonér. Jeg bliver her med mine mænd.
Find en anden løjtnant, der er ikke mangel på dem.
Jeg er generalmajor her og gør, hvad jeg finder passende.
Du gør, som jeg siger.
Du kan blive i din enhed til efter jul.
Derefter tager du til Poitiers til uddannelse.
Det er en ordre.
Hvis dit besøg skal holdes hemmeligt-
- så gå hellere nu. Min ordonnans er på vej.
Du kan hvile dig i tre dage.
Derefter tager du til fronten ved Delsaux.
Der vil være roligt i den sektor i julen.
Hvil dig.
Vi ses, inden du tager af sted til Poitiers.
Godnat.
Godnat, general.
Løjtnant, jeg fandt nogle tæpper.
Hvad er der, løjtnant?
Min pung. Jeg har tabt min pung.
Pungen med det billede, De viste mig?
Ja.
Det var en skam...
Men De behøver vel næppe et fotografi af Deres kone.
Jeg var også uheldig. Se!
To centimeter højere oppe, og jeg ville være død.
Det kan stadig ringe.
Ikke til at stoppe, ligesom mig.
Ikke også, løjtnant?
Det bliver til en hver femte meter.
Hver femte meter?
Hvor mange bliver det i alt?
Cirka 100.000.
Eller 20 tog, der skal til Lille via Bruxelles.
Utroligt!
Juletræer.
Det vil tage længere tid-
- at sende disse træer til fronten end vore kanoner.
Vis frøken Sørensen ind.
Hvordan har han det?
Udmærket.
Hans regiment kom for fire dage siden ud for et svært angreb.
Men de drev fjenden tilbage.
Men hens yn til...
...Deres forslag...
Så må jeg desværre sige nej.
Jeg må afslå det.
De er dansker og forstår ikke situationens alvor.
I fem måneder har to millioner vore mænd nu kæmpet utrætteligt.
Vi har hverken tid eller ly st til at arrangere koncerter.
Det tog mig nogen tid-
- før jeg indså, at jeg har henvendt mig til den forkerte.
Så jeg kontaktede Kronprinsen, der med glæde så frem til-
- en julekoncert i hans hovedkvarter juleaften.
Jeg fik at vide, at De ikke blot har ansvaret for-
- kanoner og konvojer, men også soldaterne.
Så hvis De venligst vil skrive under her-
- ved siden af kronprinsen, inden De informerer Deres mænd.
De vil kun træffe ham en enkelt aften.
Hvad er formålet?
Det bliver længere end en aften.
Vore minutter er længere end Deres.
"Mor..."
"William og jeg modtog din pakke og dit brev."
"Tak for vanterne og halstørklæderne."
"Her er meget koldt, så de kom godt tilpas."
"Tanken om, at du har det godt og varmt hjemme, giver os kræ fter."
"Også tak for kagen."
"Jeg håber, der bliver lidt tilbage til juleaften."
"Dine to sønner, der elsker dig."
Godmorgen, Fader.
Tre kasser whisky!
Sikken masse ammunition. Jeg går ud fra, jeg er inviteret?
Sir, mine mænd er fuldstændigt udmattede.
Vi er alle sammen trætte, Gordon.
Hver eneste af os.
Der bliver ingen afhjælpning før om tre dage.
Hvis tyskerne angriber i nat eller i morgen, som det siges-
- må I klare jer selv.
Javel, sir.
Vores tapre sygebærer-
- der nær havde skudt en af sine egne i ingenmandsland.
En sygebærer skal redde liv, ikke sætte dem på spil.
Jeg gav helt klar ordre om, at det var-
- forbudt at forlade skyttegraven i tilfælde af tysk modangreb.
Jamen, sir...
Men De er komplet ligeglad.
Hold op med at lege Sankt Bernard i fremtiden.
Og glem aldrig-
- hvad militær disciplin betyder.
Forstået?
Forstår De det?
Sig mig, hvad De laver her-
- ved fronten, når der ikke kæmpes?
Jeg besøger en ven...
En ven?
Hvor tror De, at De er?
Hos Deres sognemenighed?
Følg straks med mig til den bageste linie.
Kom så!
Gør Dem lidt nyttig.
Denne vej er kortere.
Tag til højre, gennem latrinerne.
- Denne vej? - Ja, den vej.
Få mig væk herfra.
Nu er det nok.
Jeg beklager, vi må gå gennem latrinerne, sir.
- Du gode gud! - Snigskytter, sir.
For fanden, hvor ækelt!
Et grimt sted at falde ned, sir.
Hold kæ ft!
Vi præster er vant til stilhed...
Nu er det nok.
Nå?
Ingenting.
Bare et geværskud. Der er helt roligt.
Godt. Vær på vagt. De skyr intet, selv på en juleaften.
Følg mig.
- Hvem fik denne geniale ide? - Det ved jeg ikke.
Til Dem, løjtnant.
Sprink!
De skal forlade os for en enkelt aften.
Hvor skal jeg hen?
Hjem... på en vis måde-
- hvor De vil klare Dem bedre.
Hvorfor kan De ikke lide mig, overløjtnant?
Da Deres regiment blev opløst-
- var jeg tvunget til at tage Dem ind.
Men jeg foretrækker murere, bagere, bønder.
I kunstnere duer ikke til noget-
- I er kun en klods om foden.
Gå nu. Officeren her viser vej.
Kom så i gang!
Klokken er ti, og intet er udrettet.
Vær forsigtig.
Det bliver vel ikke for kort?
Jeg sagde jo, hr. Løjtnant-
- at jeg er den bedste barber i Lens.
Selveste borgmesteren var kunde hos mig.
Henri Hennebicque, var han din kunde?
Hennebicque...
Der ringer ingen klokke.
Min svigerfar-
- viceborgmesteren, bor i Cypressgade nr. 21.
Det har De aldrig fortalt.
Den gade kender jeg godt.
Jeg har et par gange været der og fået min cykel repareret-
- hos Narcisse Denoyelle i nr. 43.
Ja, nu kan jeg se det. En lille, blå port.
Jeg føler, jeg kan fortælle det nu...
Nogle gange, om aftenen-
- går jeg langs volden op mod landområdet...
...meget, meget forsigtigt, så jeg ikke bliver skudt.
Så sætter jeg mig ned-
- og kigger...
Jeg kender Delsaux-området godt.
Jeg plejede at cykle derhen efter æg og mælk.
Lige bagved ligger landevejen til Lens.
Lige til Lens.
Til fods ville jeg være hjemme på en time.
Helt uden besvær-
- på en time.
Min mor ville stå og vente i døren-
- og have en hel kande kaffe klar på komfuret, ligesom før.
De lus er en fandens til plage.
Sådan.
Jeg er vist færdig nu, løjtnant.
Nå?
Ponchel...
Der er ikke noget spejl foran.
Åh, jeg er en idiot!
Men De ser godt ud, løjtnant. Flot til festen i aften.
- Mener De det? - Ja, det gør jeg.
Velkommen, frøken.
Fornøjelsen er helt min.
Frøken Sørensen, mig en ære.
Fejl tolereres ikke.
Få det straks ryddet op.
Ved De, hvor Nikolaus Sprink er?
Han kom for en times tid siden.
Sprink? Tenoren?
Frøken, selv om dette hus har tilhørt vor slægt i 300 år-
- så er det efter den 23. september ikke længere vort hjem.
Jeg må bede Dem spørge en anden.
Hvis de ikke helt mangler smag-
- har de installeret ham i mit værelse-
- på øverste etage.
Din stakkel.
God smag! Nu har jeg aldrig...!
En prøjser med smag!
Du burde ikke engang svare dem.
Nej.
Jeg har lus.
Vi skal s ynge sammen igen, ligesom før.
Jeg er ikke som før, Anna.
Syng for mig! Syng for os!
Deres Højhed.
Det glæder mig at se, at krigen har skånet Dem.
At De meldte Dem som frivillig-
- som menig soldat-
- imponerer mig meget.
Jeg er ikke frivillig.
Jeg blev indkaldt som alle andre.
Jeg takker Dem for Deres initiativ, frøken.
Der skal en kvinde til at minde os om, at det trods krigen er jul.
Takket være Dem og Deres stemmer-
- vil det i aften føles som at være i Berlin-
- hvortil jeg håber at vende tilbage snarest.
Måske til næste forår-
- hvis alt går efter planerne.
Næste forår!
Med dig ved min side
vil jeg gå lykkelig
mod døden og min hvile
Mod døden og min hvile
Ryger du?
Alle ryger i skyttegravene.
Man fordriver tiden, så godt man kan.
Det er i dag fem år siden, vi mødtes.
Oslo...
Allerede fem år?
Tænk, at man skal slås med døden for at forstå, hvor tiden løber.
Det er forfærdeligt.
Alle disse fede, overmætte mænd, der så stolt drikker champagne.
Anna, jeg må tilbage til fronten...
...for at synge for mine kammerater.
Især i aften.
I månedsvis har jeg drømt om dette, og du vil af sted?
Jeg ønsker ikke at forlade dig-
- men jeg vil synge for dem.
Jeg kommer tilbage bagefter.
Jeg tager med.
Det er umuligt.
Det er for farligt. Du forstår det ikke.
Lige siden du tog af sted, har jeg hvert sekund-
- været nervøs for, om du stadig var i live.
Du og jeg er alt, hvad der betyder noget.
Jeg har ventet så længe på denne aften.
Jeg vil ikke undvære dig et sekund.
Og uden mit pas fra kejseren-
- når du ikke langt.
Har du et pas, udstedt af kejseren?
"Generalmajoren stoler på Dem."
For helvede, løjtnant.
Kunne de ikke lade os være i fred juleaften?
Vi må altid gøre det beskidte arbejde.
Jeg melder mig frivilligt.
Nu ingen ballade, Gueusselin.
Snig dig frem og find ud af, hvor deres stillinger er.
Forstået?
Det er månely st. Må jeg skyde tilbage, hvis jeg bliver opdaget?
Hurtigt og ubemærket, hvis du vil have varm mad.
Hej, drenge.
Hej, gutter. Hvor kommer sækkepiberne fra?
Hvor fik du fat på sækkepiben?
Drengene i 92. deling hørte, at vi skulle være i skyttegraven i julen.
Det var pænt af dem. I har vel ikke en til overs?
Sæt dig her. Du kan bruge min.
Fader, giv os en sang.
Hvad med "Jeg drømmer om dem derhjemme"?
En sang, jeg ofte har hørt
den strømmer gennem mig nu
så klart og så højt
jeg står nu her
o g altid drømmer je g om dem derh jemme
je g føler mig s å ensom
jeg drømmer om dem derhjemme
Kom så, drenge. Højere!
Den bæres gennem luften
i den tidlige morgenbrise
je g ser det smukke land
mit h jerte åbner sig
det er fuldt af sorg
je g står nu her
og altid drømmer jeg om dem derhjemme
jeg føler mig så ensom
jeg drømmer om dem derhjemme
De ser ud til at more sig.
Ville du ikke også gerne det?
- Dette er Anne Sørensen. - Godaften.
Godaften.
Hvad er alt dette?
Er De vanvittig at tage en dame med herhen?
Overløjtnant, jeg overbeviste kronprinsen om-
- at lidt musik juleaften ikke kunne skade.
Javel.
Gå i gang!
Løjtnant!
Kom hurtigt. Der er noget fordægtigt i gære.
Jeg kan ikke lide det her, løjtnant.
Det er måske en afledningsmanøvre for at narre os.
Ned!
Godaften, englændere.
Godaften, tyskere, men vi er ikke englændere.
Vi er skotter.
Meget nydeligt, men nu er det nok.
Det her er ikke operaen i Berlin.
De har ret.
Det er bedre end Berlin.
Nu har jeg aldrig...!
Det her overgår alt!
Et topmøde, og vi er ikke inviteret.
Hold mund, Ponchel.
Hvad pokker foregår der?
Godaften.
Taler De engelsk?
Ja... lidt.
Herligt.
Vi har talt om-
- at holde våbenstilstand-
- juleaften.
Hvad mener De?
Udfaldet af denne krig afgøres ikke i aften.
Ingen vil kritisere os for at nedlægge våbnene juleaften.
De kan tage det roligt.
Det er kun for i aften.
Hvad pokker er de ude på?
Ty skerne har måske fået nok.
De ønsker måske at kapitulere.
Det tvivler jeg på.
Giv mig en flaske champagne og mit krus.
Glædelig jul.
Godaften. Jeg hedder Anna.
Du først... Værsgo.
Felix!
Hvor har du været?
Han hedder ikke Felix, men Nestor.
- Det er Felix... - Nej, Nestor.
Det er katten fra Delsaux.
Jeg ved det bedre end du.
Værsgo, jeg har fået nok.
Se! Det er Nestor.
Nestor går hen på franskmændenes side.
Min kone.
- En køn pige. - Ja, meget.
Dette er min kone.
Montparnasse...
Det er min kones yndlingssted i Paris.
Luxemburg Haven.
Har De et billede af Deres kone?
Jeg havde også et fotografi af hende, men...
Jeg har tabt det.
Jeg har tegnet hendes ansigt, men...
...det er ikke helt det samme.
Bor De i Rue Vavin?
Ja.
Jeg tror, jeg...
Jeg fandt Deres pung i skyttegraven den aften, I angreb os.
Jeg beholdt den på grund af adressen.
Et lille hotel i Rue Vavin.
Jeg var der en uge med min kone-
- for to år siden.
Vi var der på bryllupsrejse.
Tak.
Ingen årsag.
Vent lige, det er jo Gueusselins flaske.
Skidt med det, han sover allerede.
Det tvivler jeg på.
Tak...
Mange tak...
...de herrer.
Den er god.
I hvilken måned er hun?
I femte.
Det var i Lens, hos hendes forældre.
I juli sidste år.
Der kom komplikationer, og hun måtte holde sengen.
Jeg bad om lov til at blive hos hende, men nej.
Jeg blev indkaldt og måtte forlade hende.
Men...
Skriver De ikke?
Hvordan har hun det?
Jeg har ikke hørt fra hende siden september.
Ingen breve kommer frem til fronten.
Jeg ved ikke, om det er en dreng eller pige.
Hej, skotte.
Er du heller ikke særlig from?
Franskmændene gav mig champagne.
Vil du have noget?
Kom her.
Syng for os.
Syng for dem.
Godaften, mine herrer.
Tillader I?
Gør plads.
De var vidunderlig.
Jeg er jøde. Julen betyder intet for mig.
Men jeg vil aldrig glemme denne aften.
Mange tak.
Hvordan med den unge dame?
Ja, det ville jeg spørge Dem om.
Kan hun være i Deres rum i nat?
Jeg mente, hvornår tager hun af sted igen?
I morgen tidlig.
Udmærket.
De kan desværre ikke sove i mit rum.
Jeg er nemlig ikke alene.
En tyk rotte, men jeg skal nok få ram på den.
Vi finder en løsning. Godnat, overløjtnant.
Godnat.
Vær ikke bekymret, frøken. Jeg finder et sikkert sted.
Tak, Jörg.
Nå, løjtnant...
Hvad rapporterede De til hovedkvarteret?
Jeg skrev: "Den 24. december 1914."
"Ingen fjendtligheder fra tyskernes side i aften."
Ja, det er jo sandheden.
I aften...
...samledes disse mænd om alteret som om et bål midt om vinteren.
Også ikke-troende kom for at varme sig.
Måske bare for at være sammen.
Måske for at glemme krigen.
Måske...
Men krigen glemmer ikke os.
Glædelig jul.
Oskar!
Hør...
Nogen graver derude.
Miner!
De forbandede skotter graver en minerende.
De fyIder den med sprængstof og sprænger os i luften.
Nej, de graver ikke nogen rende.
Jo, de gør.
Det blev for kammeratligt med dem i går.
- Tal for dig selv. - Se...!
Jonathan, kom med mig.
Dale!
Hvad pokker laver De?
Våbenstilstanden er slut.
Tyskerne begynder snart at skyde. Ned i skyttegraven!
Nu!
Gå tilbage.
Godmorgen, løjtnant.
Kunne vi officerer muligvis-
- tale om de døde?
De døde?
Ponchel!
Jeg kommer med kaffe.
Tak, Ponchel.
Du kan gå nu.
Mine mænd vil flytte ligene af de mænd, der faldt i sidste uge-
- så I kan begrave dem.
Og vi vil aflevere resten af Deres mænd-
- som faldt foran vores front i november sidste år.
Det lyder fornuftigt.
At begrave de døde på Jesu fødselsdag.
Det lyder fornuftigt.
Ja.
Jeg er hurtig.
Undsky Id, men hvorfor ringer der en klokke hver morgen klokken ti?
Har I vagtskifte?
Nej. Min adjudant plejede at drikke kaffe hver dag-
- klokken ti sammen med sin mor.
Han er bange for at glemme det på grund af krigen.
Vi har vænnet os til det.
Det har vi også.
Har I brug for hjælp?
GUD ER MED OS
Vil De komme, Fader?
Snart får deres familier-
- deres hustruer-
- den forfærdelige nyhed...
Det, som vi helst ikke vil tænke på.
For disse mennesker bliver intet mere som før.
Også du...
En dag vil man kaste dig i et hul.
Lad os komme væk, mens der endnu er tid.
Jeg har mit pas. Holland er ikke langt væk.
Der er der fred. Vi ville have en fremtid.
Umuligt! Det ville være at desertere.
Nej, det ville være at holde sammen.
Jeg er soldat...
...som alle de andre.
Jeg har pligter som alle andre her.
Holland er langt væk. Vi bliver taget.
Også selv om du har dit pas.
Der er en anden udvej.
Den franske grænse er 100 meter væk. Vi behøver bare at krydse den.
Jeg har lavet te. Vil De have noget?
Kom.
For resten...
De andre bad mig give Dem disse breve.
Vi stoler ikke på hærens postgang.
Og da De skal til Berlin, tænkte vi...
Ja, gerne.
Kom så, Morallec!
Skyd!
Tyskerne ser ud til at have problemer.
Jeg hørte i aftes om Deres kone...
Hvis De ønsker det...
Kan jeg få et brev igennem til hende.
Hvorfor skulle De gøre det?
Hvis De bliver taget...
Ét brev kan ikke hindre os i at vinde krigen.
Men hør...
Når vi har indtaget Paris, og det hele er overstået-
- kan De invitere os på en drink i Rue Vavin.
De behøver ikke indtage Paris for at give en omgang.
Hvor mange kugler skal I affyre om dagen?
Hvor mange?
Jaså, otte.
Og I?
Syv?
Syv og otte.
Og vi fem. Det forbavser mig ikke.
"I går skød William to tyskere-
- der længe havde sneget sig rundt."
"Bliver han sådan ved, ender han som delingens bedste skytte."
"Alle kigger langt efter din kage-
- men William og jeg passer godt på den."
"De kærligste hilsner fra os begge."
Er De stadig her?
Ville de ikke sende en vogn?
Vi ventede, men ingen kom efter hende.
Festen i hovedkvarteret trak nok ud. De er ikke vågnet endnu.
Hovedkvarteret ringede for fem minutter siden.
De sagde, at De var forsvundet.
Man betragtede Dem som desertør, Sprink.
Jeg sagde, De var her sammen med frøken Sørensen-
- for at s ynge for Deres kammerater.
De blev meget imponeret.
Jeg skal holde øje med Dem, til de kommer.
Frøken Sørensen tager tilbage til Berlin-
- og De er under arrest.
To uger.
For ulydighed ved fronten.
Ulydighed?
Det forstår jeg ikke rigtigt?
Hvad er programmet for i morgen?
En lille fodboldkamp-
- og en aperitif med naboerne?
Eller vil De skyde dem som kaniner-
- efter at have drukket champagne med dem?
Nå, overløjtnant?
Alt det er nu så meningsløst.
At dø i morgen føles endnu mere absurd end i går.
Er der mere kaffe?
Felix!
Fandens til kat.
Er den franske løjtnant her?
Han er lige kommet.
Hvad laver De her?
Alle skulle blive på deres egen side.
Det ved jeg, men...
Vores artilleri bomber jer om ti minutter.
Så jeg vil foreslå-
- at I går i dækning i min skyttegrav.
Hvis I var blevet afløst, havde jeg ikke advaret de nye.
Vi ville have skudt Dem, straks vi så Dem.
Ikke et ord, Sprink.
Pletskud!
Undsky Id.
Fandens også! Nu må alt bygges om igen.
For resten...
Brevet til min kone...
Vi har indstillet skyderiet.
Nu kan I vende tilbage. Jeg håber, I klarer jer gennem krigen.
Jeg tror ikke, der er ovre endnu.
Et modangreb skulle ikke overraske mig.
Kun hvad man kan vente sig.
Denne gang slutter vi her.
Det var hyggeligt at lære jer at kende.
Måske, under andre omstændigheder-
- kunne vi have...
Måske...
Men en drink på Rue Vavin, som turist...
Det ville være "lige i øjet". Er det sådan, I siger?
Dit franske overgår mit tyske.
Ikke så underligt. Din kone er ikke tysker.
Nå...
- Held og lykke. - I lige måde.
Farvel.
Held og lykke.
Godt, drenge.
Løjtnant.
Det lykkedes mig at finde deres maskingeværstilling.
Her er de alle.
Jörg...
Hvad vil De her?
Vi vil bede Dem om at tage os til fange.
Det er umuligt.
Hvad skal jeg sige til mine overordnede?
Det kan jeg ikke.
Gå tilbage til jeres skyttegrave. Legetimen er forbi.
Løjtnant...
Hvis vi går tilbage til den tyske side, bliver vi skilt ad.
Sæt os bare i fængsel, men lad os blive sammen.
Jeg beder Dem!
- Couturier! - Ja, løjtnant.
Før de to til den bageste linie, til landsbyen.
De er fanger.
Installer dem i skolestuen, jeg sover et andet sted.
Og bliv hos dem. Vi kommer tilbage i morgen.
Giv dem her til Røde Kors. Det er vigtigt.
Ponchel!
Hvor er Ponchel? Jeg har kaldt på ham en time.
Han sagde, han skulle spise, løjtnant.
Spise?
"Min kære. Jeg holder fast ved mindet om dig-
- som klatreren til sit reb-
- for ikke at falde..."
"Den stakkels fyr døde mellem vores linier."
"Lad præsident Poincaré selv erobre Lorraine."
"Vi forsøgte, men de skød mål seks gange."
"De indrømmede, at de fleste-
- spillede i en klub i München, Bayern."
"Jeg glemmer aldrig hendes stemme den aften."
"Jeg blev i skyttegraven, i fred."
"Drikke med de svin? Så vil jeg hellere dø."
"Bedre skyttegrave, må jeg indrømme."
"Den skotske fotograf lovede at sende os fotos til nytår."
"En mulighed for at mødes igen."
"Vi og englænderne tog mod tyskernes invitation."
"Vi skal fejre nytår sammen med dem."
"Vi skal synge den sang, skotterne lærte os."
"Og frem for alt skåle for alle de idioter-
- der selv sidder trygt, men sendte os ud at slås."
Kom nu.
Han er Deres nu.
De bliver sendt tilbage til Deres sogn i Skotland.
Jeg har Deres marchordre med.
Jeg hører hjemme blandt dem, der lider, og...
...har mistet deres tro. Jeg hører hjemme her.
De ved, jeg er meget skuffet.
Da De bad om lov til at følge med-
- rekrutterne fra Deres sogn-
- sagde jeg personligt god for Dem.
Men så...
Da jeg hørte, hvad der var sket...
Bad jeg for Dem.
Jeg troede fuldt og fast på, at Vorherre Kristus ledte mig-
- da jeg afholdt mit livs vigtigste messe.
Jeg prøvede at leve op til Hans tillid-
- og bringe Hans budskab til alle, hvem de end var.
De, der lyttede til Dem juleaften-
- vil snart bitterligt fortryd det.
Deres regiment vil om et par dage blive opløst-
- efter ordre fra Hans Majestæt Kongen.
Hvad sker der nu med de stakkels drenge ved fronten?
Og hvad vil deres familier tænke?
Undsky Id, Deres Nåde. Drengene er parate.
De venter nu på, at jeg skal holde en prædiken-
- for de soldater, der erstatter dem, der blev vildledt af Dem.
Må Vorherre Jesus Kristus føre Dem tilbage-
- på den rette vej.
Er det virkelig Herrens vej?
De stiller ikke det rigtige spørgsmål.
Tænk over dette...
Er det mon passende, at De bliver blandt os-
- i Herrens hus?
Jesus sagde: "Tro ikke, at jeg kommer med fred til Jorden."
"Jeg kommer ikke med fred, men med et sværd."
I Matthæusevangeliet siges det:
"Min broder, Guds sværd er i din hånd."
I forsvarer selve civilisationen.
Det godes magt mod det ondes magt.
For denne krig-
- er så sandelig-
- et korstog-
- en hellig krig-
- der skal redde friheden i verden.
I sandhed siger jeg jer-
- at tyskerne hverken opfører sig eller tænker som os-
- for de er ikke som vi-
- Guds børn.
Er de-
- der bomber byer med en civilbe folkning-
- Guds børn?
Er de, der bevæbnede marcherer frem-
- og gemmer sig bag kvinder og børn-
- Guds børn?
Med Guds hjælp-
- skal I dræbe tyskerne-
- både gode og onde, unge og gamle.
Dræbe hver eneste af dem-
- så det aldrig skal gøres igen.
Gud være med eder.
Og med eder.
Må Gud den Almægtige velsigne jer.
Faderen, Sønnen og Helligånden. Amen.
Alle til deres poster!
- Alle mand til deres poster! - Hurtigt!
Nej, bliv her.
Hvad gør du?
Kom tilbage.
Hvad laver I? Skyd tyskeren, for helvede!
Hvad venter I på? Skyd ham, for fanden!
Julen er slut.
Hvad fanden tror I, at I leger?
Skyd ham!
Ned fra jeres poster!
Skam Dem, Gordon.
Skam Dem.
Dumt at dø, forklædt som tysker, ikke?
Hvad pokker lavede du?
En tysker hjalp mig...
Jeg besøgte min mor.
Vi drak kaffe, som vi plejede.
De har en søn.
Han hedder Henri...
Hvor kunne du?
Begynd ikke at præke. Så gå hellere.
Forstår du ikke alvoren i dette?
Det er højforræderi. Det straffes med døden.
Men vi kan ikke henrette 200 mand.
Det er kun det, der redder dig.
Og så tager vi endda ikke i betragtning-
- alle de andre rapporter om fraternisering.
Hvis offentligheden fik dette at høre...
- Rolig, ingen her vil sladre. - Det må vi håbe.
Hvem ville gøre det?
Hvem ville det?
Ingen af dem føler nogen skam.
Hvis de ikke siger noget, er det, fordi ingen ville tro dem.
At svire og solde med fjenden, når landet er delvist besat!
Landet?
Hvad ved det om, hvordan vi lider her?
Og hvad vi gør uden at klage?
Lad mig sige dig noget.
Jeg følte mig nærmere forbundet med tyskerne-
- end dem, der råbte: "Dræb tyskerne!"
Sludder!
Du gennemlever ikke den samme krig, som jeg gør.
Eller som dem på den anden side.
Du og dine mænd vender tilbage til Verdun-afsnittet.
Du har ret i en ting.
Jeg forstår ikke denne krig.
Jeg hørte til kavaleriet.
Du burde have gjort karriere, som jeg sagde.
Nu må jeg slås i en krig, hvor spaden er vigtigere end geværet.
Hvor folk udveksler adresser med fjenden-
- for at mødes, når det er forbi...
Og katten, vi fandt, med en seddel fra tyskerne:
"Held og lykke, kammerater!"
Jeg fik ordre til arrestere katten for højforræderi...
På gensyn.
Du er nu bedste far, far.
Han hedder Henri.
Hvad taler du om?
Hvordan kan du vide det?
Du ville ikke forstå det.
Henri?
Lkke dårligt.
Henri Audebert.
Lad os prøve at overleve krigen for hans skyId.
Op med hovedet!
Sæt Dem!
Om to dage-
- vil De være i Østpreussen-
- for at deltage i en offensiv mod den russiske hær.
Jeg håber, De viser kampvilje over for fjenden.
Toget vil køre gennem fædrelandet-
- men De kan ikke besøge Deres familier.
Hvorfor?
Det kan De vist godt gætte.
Længe leve Kejser Wilhelm!
Det uddeles nu til alle og enhver.
"Denne film er tilegnet soldaterne, der fraterniserede i julen 1914-
- flere steder langs fronten."
SLUT
"Denne film er inspireret af virkelige begivenheder."
"Enhver lighed med personer, døde eller levende-
- er tilfældig og ikke forfatterens hensigt."
SLUT